Har du hørt om Solby?
Det er den beste byen i hele verden, -
- for her skinner solen for det meste, -
- og alle som bor her er nesten alltid glade.
Det er her i Solby historien vår starter.
Den handler om byens elskede borgermester.
Han heter Jeronimus Severin Bjergstrøm Olsen.
Og derfor kaller vi ham bare for...
- JB! Takk for i går. - Ja, i like måte.
Herr borgermester. Dette blir Solbys stolthet.
Vi skal ikke bygge et nytt rådhus. Det kommer til å skygge for solen.
Kvist er Solbys viseborgermester.
Kommer bare til å få enda mer sol i Solby. Se.
Og det eneste han drømmer om er å bygge et høyt, nytt rådhus.
Hei, Sebastian. Kvist, vi fortsetter møtet senere.
- Skal vi komme av sted, min venn? - Ja, jeg tror jeg har alt sammen.
Penslene også? Nå var det godt du kom, Sebastian.
For Kvist fortsetter å mase om det rådhuset.
Dette her er huset mitt, og her bor jeg.
Sammen med bestevennen min, Mitcho.
- Er du klar til å male? - Ja, veldig klar.
Det er bare å klatre opp. Jeg holder stigen.
- Skal vi flytte stigen litt, Mitcho? - Nei, jeg rekker ennå.
- Vær forsiktig, da. - Ja da, jeg har full kontroll her.
- Hå hå. - Oi!
- Å, Mitcho, hva holder du på med? - Hallo...
Det går av i vask, Sebastian.
Jeg har arvet huset av oldefaren min.
En stor sjømann som forsvant på havet for mange år siden.
Det er din tur, Sebastian.
- Nå kommer vinnerkastet. - Kom igjen, femmere.
- Nei. Din tur, JB. - Neste gang.
Ja, hva mangler jeg? Bare fullt hus. Ja vel, det kommer her.
Det ser ut som rådhuset til Kvists.
Oi, han har jeg helt glemt. Jeg kommer straks tilbake.
Ha det, da. Og husk at det er min tur!
Men JB kom aldri tilbake, for han forsvant den dagen.
Og ingen visste hvor han hadde blitt av. Det var forferdelig.
Vi hadde ikke bare mistet borger- mesteren vår, men også en god venn.
Hvor kan han ha blitt av? Åh, den gode mannen.
Alle i Solby hjalp til med å lete etter JB, og vi lette overalt.
Ser dere ham?
Men den største leteaksjonen i Solbys historie ga ikke resultat.
JB var som sunket i jorden.
Og til slutt innstilte vise- borgermester Kvist leteaksjonen.
Ja, vi finner ham jo ikke.
Og så lenge JB var borte vekk, var det Kvist som bestemte i Solby.
Og det første han gjorde var å bygge et nytt rådhus.
Og så var ikke Solby lenger en solby.
Er det ikke fantastisk?
Solby hadde blitt til en skyggeby.
Alt håp om å få JB tilbake var borte.
Helt til den dagen Mitcho fikk noe på kroken.
Kom igjen, da!
Mitcho, hva tror du det er?
En flaskepost.
- Æsj, den er våt. - Au.
Åpne den, da, Sebastian.
Kom igjen, ta i.
Det er et brev.
- Jeg kan lese det. - Men det var jo jeg som fanget det.
Gi meg det. Nei, Mitcho. Dette var dumt.
Det gjør ikke noe.
- Til den som finner flaskeposten. - Jeg er strandet.
- På Den mystiske øya. - Kom og redd meg.
- Men pass opp for de grusomme... - Piratene.
- Den fryktelige... - Havdragen.
- Og Det nattsvarte... - Havet!
I flasken ligger det en liten gave.
Åh! En gave!
Kom igjen, da. Ut. Ja, det var en liten gave.
Plant frøet. Jeg håper alt går bra i Solby.
Borgermester deres, JB. Hva?
JB?
- Mitcho, det er fra JB! - Hva?
JB er i live! Han sier at vi må plante gaven.
- Frøet er fra han. - Det er utrolig. Vi planter det nå.
- Plante frøet, plante frøet. - Vi viser det til Kvist.
Men i heteste huleste rabarbragrøt. Få den opp nå da!
- JB er i live. Se her! - Han har sendt en flaskepost.
Pirater. Havdrage. På lørdag blir jeg valgt til Solbys nye borgermester, -
- så jeg har absolutt ikke tid til å leke med en flaskepost nå.
Nei! Nei! Nei! Hva er det dere ikke skjønner?
Den skal mye høyere opp! Opp, sier jeg!
Men dette er jo ingen lek.
Så, så, pent og rolig.
- Blinkskudd. - Så bra, da.
- Oi. - Voks nå, lille frø.
Til den som finner flaskeposten.
Jeg har strandet på Den mystiske øya.
Den mystiske... Den mystiske øya!
Den har jeg!
- Hva gjør du? - Det er skipskisten til oldefar.
Den sto her da jeg arvet huset. JB skriver han er på Den mystiske øya.
Jeg tror at jeg har sett et bilde av den øya nede i denne kisten.
Vent så skal du få se.
Oi, Sebastian. Har du sett denne? Oi!
Det må være her et sted. Her er det.
Er det der oldefaren din?
Du er faktisk ganske lik ham. Du kunne bli en fantastisk kaptein.
Nei, Mitcho. Det tviler jeg på.
Ryktet sier at oldefaren min så øya på en av de første sjøreisene sine.
- Da han var en ung sjømann. - Er det sant?
Men øya forsvant. Det er derfor man kaller den Den mystiske øya.
Han brukte hele livet sitt på å lete etter den øya, -
- men fant den aldri igjen, og han kom heller aldri hjem igjen.
Det eneste som er igjen etter ham er tingene i kisten hans.
Sebastian! Vi drar ut og finner øya og redder JB!
- Nei, det går nok ikke. - Hvorfor ikke?
Oldefaren min brukte hele livet sitt på å lete, og han kom aldri tilbake.
- Han fant den jo første gangen. - Jeg kan ikke svømme. Du hater vann.
- Og ingen av oss er sjømenn. - Men det gjør da ikke noe.
Jo, Mitcho. Og vi har jo ikke noe skip heller, har vi?
- Sebastian? - Mm.
Hvordan tror du egentlig en fryktelig havdrage ser ut?
Det tør jeg ikke å tenke på.
Tror du oldefaren din kjempet mot piratene da han lette etter øya?
Det vet jeg heldigvis ikke noe om.
Hva tror du frøet blir til?
Jeg tror det blir noe helt spesielt.
Nei!
Vi ses i morgen.
Åh! Åh!
- Mitcho, du må våkne! - Åh. Hva er det?
- Vi blir angrepet. - Åhå?
Mitcho, ikke gå bort dit. Nei, Mitcho. Vi må ringe etter hjelp.
- Åh nei. - Wow, den er jo kjempestor.
Har den kommet ut av det bitte lille frøet?
Ja, hallo. Det er professor Glykose fra Atominstituttet.
Øh, det er Sebastian. Professor, vi har en pæ... Et problem.
Den er grei. Instituttet er på vei. Kom her, din lille, frekke telefon.
Det er huset vårt. Det har blitt ødelagt av en pære.
Se, der kommer han!
- Da har instituttet ankommet. - Hei.
- Og det er så fint å være her. - Det er en kjempestor ære.
Det er en kjempestor pære.
- Har dere sett den? - Øh, ja.
- Nei! Huset vårt blir helt ødelagt. - Det kan fikses.
Det kan ikke bare fikses. Det er jo fullstendig ødelagt!
- Kan jeg spørre hvor pæra er fra? - En flaskepost.
Nettopp. Nå skal Atominstituttet bygge et hjem til dere.
- Åh, kan du det? - Alt kan fikses med en atombil.
- Vi er hjemløse! - Nei da, bare se her.
En laser og en sugekopp.
Nei, nei, nei.
Nam, den er god og moden.
Åh, nei! Vent!
Hei, hei, hei!
Nei, nei, nei.
Nei, søren.
Da har vi en pære med terrasse. Vær så god, mine venner.
Sebastian! Kom og se! Vi bor i en pære!
Nettopp. Ren luksus.
- Dette er den verste dagen i livet. - Dere har allerede gjester.
Det er forbudt å oppbevare frukt på den størrelsen uten tillatelse!
- Men den lå i flasken fra JB. - Skulle den fått plass i en flaske?
- Hei, Kvist. - Den er for stor! Den er forbudt!
- Men selv om den er saftig? - Saftig?
Nettopp, den er veldig, veldig saftig.
- Jeg skal gi deg saftig! - Åh!
- Er det bare meg, eller kjører pæra? - Kom tilbake! Stopp!
- Mitcho! Vent! - Fort deg, Sebastian!
- Ta tak. - Dette er bare enda mer forbudt!
Etter den pæra!
- Hvordan kan vi få bremset? - La dem ikke slippe unna.
- Men jeg har jo ikke førerkort. - Det har jeg.
Nei, søren og.
- Kjør inn til siden. - Jammen det er jo ikke vår pære.
Og nå kan dere vinke til politiet. Unnskyld for at vi bare suser forbi.
- Det slipper dere ikke billig unna. - Men vi har jo ikke gjort noe.
Hva var det for noe?
Og så er det klampen i bånn!
- Dere kjører alt, altfor fort! - Det er JB som sender flaskeposter.
- Dette er siste sjanse! - Åh nei, vi klarer ikke svingen!
Jeg kringler den. Jepp.
Stopp!
Nærmere. Nærmere, nærmere. Helt innpå dem.
Åh nei.
For en kile-i-magen-tur.
Ja, det var akkurat litt for nært.
Stopp den pæra!
Nei, de skyter på oss.
- Hør her, viseborgermester Kvist. - Fungerende borgermester.
Fungerer det egentlig her? Du skyter på en pære fordi den ramler i vannet.
- Sånn oppfører man seg ikke. - Det bestemmer ikke du.
På lørdag er det nye rådhuset ferdig. Da blir jeg Solbys nye borgermester.
Og slipp meg nå!
- Bare vent til lørdag! - Åh nei.
Vi skulle aldri ha plantet det frøet.
Huset vårt er smadret. Hele Solby er ødelagt, og det er vår skyld.
Vi blir satt i fengsel. Så nå må vi bare seile rundt her for alltid.
Vi seiler. I skipet vårt! Åh!
- Sebastian, pæra er jo et skip! - Nettopp. Et saftig skip.
- Vi kan seile til øya og redde JB. - Vi aner jo ikke hvor øya er.
- Jeg kan bygge et kompass. - Oldefar forsvant da han lette.
Det er altfor farlig. Den øya er mystisk.
En spesiell type kompass er lurt å bruke for å finne mystiske ting.
Et sånt et kan jeg absolutt bygge selv om jeg ikke har atombilen min.
Ja, ikke se på meg. Jeg gjør jo bare jobben min.
Kom igjen, Sebastian. Tenk om vi kan få JB tilbake.
Har dere teltduk eller laken? Så kan vi bygge et seil.
Vi kan jo i hvert fall prøve.
Ja, jeg har kanskje et gammelt laken vi kan bruke.
Jeg tror det ligger inni skapet.
- Finner du det? - Ja. Her.
Nå kan du sveive opp.
Jeg har det.
En, to...
- ...tre! Oi. - Au!
Kaffe?
Skål!
- Du har jo ødelagt tv-en min. - Sånn lager man et kompass.
- Det er da ikke et kompass. - Jo, det er et baryllisk kompass.
- Men det skjer jo ikke noe. - Nettopp. Det trenger 2 C-batterier.
- Hvor har dere de? - Et kompass trenger ikke batterier.
Et baryllisk kompass fungerer ikke uten batteri.
Lommelykten!
- Mitcho, hvor har du lagt den? - Det var du som lekte med den sist.
Det var det ikke.
Ok... Hei, hva er det?
- Å ja! - Bra.
- Fant du den? - Kom da. Ja.
Kom igjen, da. Det er ikke mulig.
- Er det noe galt? - Det er batteriene. De er døde.
Åh nei.
Mitcho!
Åh nei.
Jeg holdt faktisk på å drukne.
- Men jeg... Det var ikke fordi... - Jeg er en katt. Katter hater vann.
- Jeg kan ikke svømme, Mitcho. - Hater, hater, hater!
- Hvorfor ville du på denne turen da? - For å finne JB.
Jammen hvordan? Vi finner ham aldri uten batterier.
For da virker jo ikke det idiotiske kompasset.
- Hva skjer? - Pass deg! Ned!
- Nei, det er de grusomme piratene. - Huff da, det var ikke så bra.
- Vi knuser dem! - Nei, du må si at vi overgir oss.
Ha! Vi overgir oss aldri.
Kom ut med hendene over hodet, ellers skyter vi dere til fillebiter!
Da mener jeg nå! Det kan hende vi skyter dere likevel.
Ha! Tada! Vi er de grusomme pirater.
- Glykose fra Atominstituttet. - Hei, jeg heter Sebastian.
Åh! Så irriterende.
Vi er de grusomme pirater!
- Hvorfor sier han det igjen? - Vet ikke. Det er sikkert viktig.
Det er jo latterlig viktig. Vi er pirater, for svarte. Grusomme!
Så hva har dere som vi kan plyndre?
- Alt, bortsett fra pæra. - Ja, den vil vi gjerne beholde.
Har du sett på makan? En kjempestor pære.
Greit, da sier vi det. Vi tar pæra. Kjempepæra. Den er vår nå.
- Befri mannskapet mitt! - Hvem i svarte er det?
Åh nei, Mitcho.
- Mamma! - Søk dekning!
- Det er faktisk ikke greit. - Senk den kjempestore pæra!
- Oi, batterier. Se. - Au! Jeg har fått noe i øyet.
- Au! - Ja!
Nei, hallo. Det er ikke lov å sikte etter hue.
Hva slags grønnsak er det der da?
- Bare vi kunne få tak i batteriene. - Er dere klare?
vannmeloner smak på det
Hva er det til da? Den er helt full av kjerner.
- vannmeloner - Jeg tror jeg må kaste opp.
verdens beste smak
- Men du kan jo ikke smake kjernene. - Det er bare fordi det er så mange.
- Bare se. De er overalt. - Da for du spise rundt.
Ok, men jeg vet at jeg ikke liker det.
Vi har avtalt at det ikke er lov å si at du ikke liker før du har smakt.
- Åh, så ekkelt. - Tenk på hva vi har spist i 37 år.
Kom igjen! Spis! Kom igjen.
- Spis, spis! Nam, nam. Flink pirat. - Det smaker jo godt, jo.
- vi har spist skosåler - såler
- og kanonkuler - Du må også være med å danse.
- og en kokk og hans mor - Men jeg kan ikke danse.
hun smakte mest av hår for det var skjegg på hennes lår
vannmeloner
bedre enn koner
vannmeloner
verdens beste smak
fyr kanonen av
Kan jeg ikke bare stå og se på?
Ja!
Henda av fatet. Kjøp din egen musikkspiller.
- Vi trenger de batteriene. - Batterier er også superduper kule.
Så vi kan finne Den mystiske øya!
Den mystiske øya? Det er fullstendig vanvittig.
Jeg vet jeg kommer til å få mareritt av dette.
Ingen som har lett etter Den mystiske øya har vendt tilbake. Ingen!
- Slutt å snakk om den der øya. - Pass på.
- Det var dumt. - Å nei, se hva dere har gjort, da.
Fis tilbake til den lille pærebåten!
Åh, det var jo helt rått.
Melonkongen Mitcho. Ta den, pirater. Og den.
Dere kan jo ingenting.
Hva er det?
- Det er jo C-batterier. - Åh ja.
- Du er genial, Sebastian. - Ja, det...
Nå skal dere få se hvordan et baryllisk kompass fungerer.
- Bare blåbær. - Se, Mitcho. Det virker.
Jeg har tatt med en steinsplint fra det nye rådhuset til holderen, -
- så har vi bildeforbindelse til Solby.
Til åpningen av det nye rådhuset skal du bare avfyre ett kanonskudd.
Når det er gjort, blir jeg offisielt Solbys nye borgermester.
Kan det nå være nødvendig? Kan du ikke bare klippe over et rødt bånd?
Nei! Kanonen skal være pusset og klar til lørdag!
Lørdag? Hvis vi ikke finner JB innen lørdag, blir Kvist ny borgermester.
Åh. Det rekker vi jo aldri. Hva skal vi gjøre nå?
Nå trenger vi bare en stein fra Den mystiske øya.
For ellers kan ikke et baryllisk kompasset vise kursen.
- Hva mener du? - Barylliske bruker jo stein.
- Så bare kom med en stein. - Men vi har jo ingen stein fra øya.
- Ingen har en sånn stein. - Ikke det? Det regnet jeg ikke med.
Åh nei!
- Hva skal vi gjøre? - Hold deg fast i noe!
Huff a meg så mørkt det er her inne.
Nei, dette ble litt for skarp for meg.
- Er vi døde nå? - Velkommen!
- Er det Gud? - Nei, det er Mozart.
Hva er dette for et merkelig sted?
Jeg tror vi har blitt slukt.
Hva er det det lukter her? En metallisk drage.
Hva? Åh!
En drage? Jeg vil hjem. Hei, vent på meg, da.
Næ. Oi, så stilig.
- Man kan se havet uten å bli våt. - Lurer på hvem som bor her?
- Hva er det for noe? - Åh, som det rister.
Jeg satte over teen da jeg reddet dere fra å drukne.
- Hva? - Hvem er du?
- Sitt ned. Jeg har dragesjokolade. - Tusen takk.
Nå håper jeg dere liker det. Jeg serverer ikke Darjeelingte til alle.
- Det var virkelig namnam. - Da kan du bare glede deg, min venn.
For ingenting er som dragedippen min.
Det er karrien som gir den en sånn... og det er namnam.
Dragedipp? Er ikke det farlig?
Mitt navn er Ulysses Karlsen. Jeg har gledet meg til å møte dere.
- Det er veldig hyggelig å være her. - Ja, ikke sant?
- Hvordan visste du at vi kom? - Fordi jeg gledet meg.
Vi er veldig glade for at du...De reddet oss fra stormen, herr Karlsen.
Vet De når uværet er over? Vi må nemlig rekke noe veldig viktig.
- Vi leter etter borgermesteren vår. - Her nede bruker vi skåler.
- Nettopp. - Han er borte vekk, så...
Sånn, nå har vi det koselig.
- Han hører jo ikke på meg. - Unnskyld, hvor har De tenkt Dem?
- Hvis ikke De setter Dem straks... - Jeg bare kikker, da.
Jeg foreslår at De tar en ekstra kopp te.
Er dragen av enkeltskrogstypen, eller er den av dobbeltskrogstypen?
Det fins ingen båt i hele verden som dragen min.
Hvorfor har du...De bygget den?
Hvorfor seiler dere rundt i en pære? Fordi dere flykter fra et eple?
- Vi leter etter Den mystiske øya. - Den mystiske øya?
- Ja, vi finner den dessverre ikke. - Dere må ikke uroe dere for øya.
- Det er viktig at vi finner den. - Vi klarer ikke. Vi har ikke stein.
Så merkverdig, for jeg har en stein fra Den mystiske øya.
- Har du? - Det er akkurat en sånn vi mangler.
Kan vi få se den?
- Hvor skal du hen? - Bli med, så får dere se.
- Er det den? - Ja, det er klart det er den.
- Kommer den fra Den mystiske øya? - Ababababab!
- Men hvor har du den fra? - Jeg fikk den av en med trudelutt.
Derfor er det bare sånne som Dem som får holde den.
- Der var De heldig, hva? - Tusen takk, herr Karlsen.
Tror dere ikke JB hadde vært glad om han visste at vi var på vei?
Jeg kan ikke gi dere steinen. Det er en gave fra trudeluttmannen.
- Men da klarer vi ikke å finne øya. - Nei. Han reddet jeg fra å drukne.
Han sa at han hadde funnet Den mystiske øya.
Denne steinen her er noe helt spesielt.
Tusen takk, den setter jeg stor pris på.
Nei. Hvis ikke jeg har den steinen, får jeg aldri se øya mi igjen.
Vet du hva? Vi to skal kose oss i all evighet.
Nå lager jeg en stor porsjon dragedipp.
Men... Nei, jeg må vekk.
Vent!
Jeg har jo også en gave til Dem!
- Tror du ikke det var oldefaren min? - Jo, kanskje det.
- Jeg har en velkomstgave til dere. - Har du?
Hvordan får vi ham til å gi oss steinen?
Det er bare en liten ting.
En brosje? Det var snilt av deg.
- Men hva skal vi gjøre med den? - Øh, takk.
Jeg sa at det ikke var noe spesielt, men det er mer.
Ja, det blir ikke spart på noe her.
Forsyn dere. Ingenting er for godt for mine beste venner.
- Beste venner? - Har du glemt at jeg reddet dere?
- En Sveitserostdrage? - Å, noe så deilig.
Da er det namnamtid.
Hvis dere kan ha meg unnskyldt, går jeg og dumper pæra ut i havet.
- Den trenger vi jo ikke lenger. - Jo, det gjør vi vel!
- Du trenger ikke uroe deg. - Men da kan vi ikke redde JB!
Etterpå lager jeg en god og sterk porsjon dragedipp.
Og så skal vi kose oss sammen til evig tid.
- Hørte dere hva han sa? - Namnamnam.
- Hva gjør dere? - Han sa vi bare skulle spise. Godt.
- Han sa han skulle dumpe pæra! - Nei, nei, det går jo ikke.
- Si til han at ikke må gjøre det. - Han er litt vanskelig å snakke med.
- Vi må bare komme opp i pæra først. - Men han gjør det hvert øyeblikk.
- Kanskje jeg kan forsinke det. - Er du nå sikker på det?
Ja, det er en mekanisk drage, og som kjent fungerer all mekanikk likt.
- Er det ikke farlig? - Det er bare å plukke litt.
- Som jeg trodde. Dette fikser jeg. - Vi henter steinen. Kom, Sebastian.
Nettopp, og så full fart opp i pæra.
- Er han der? - Nei, det er fri bane.
Nå skal dragen si farvel til pæra.
Og den siste knappen.
Nei, hva er det nå?
Hvorfor blir den ikke skutt ut? Det pleier alltid å virke.
Og så ut med den der, og opp med deg...
Hallo? Hallo?
Hva? Lyset også nå. Det må ha gått en sikring. Irriterende.
Og mestertyven Mitcho gjør seg klar.
Jammen ta steinen da, Mitcho.
Åh nei!
Kjære venner. Jeg må bare beklage at lyset er litt ustabilt.
Ja, har dere lyst til å se steinen igjen?
Åh nei. Hva gjør vi?
Ops! Unnskyld.
Men hvor skal dere?
Nei, det er vel ikke noen grunn til å løpe sånn rundt.
Vent nå litt, mine gode venner.
Steinen?
Å, så du klarte ikke å vente, hva?
Ok, vi lager dragedippen med det samme. Jeg skjønner at du gleder deg.
- Steinen? Hva gjør den her? - Øh.
Hemmeligheten er å få akkurat riktige mengde rød karri i dippen.
Hva? Hvor er jeg?
Sveitserostdragen.
Det er så hyggelig å lage mat sammen.
Dipp uten smak er ikke dipp. Du må stole på dipperfaringen min.
Sterkt, ikke sant?
Skal det være mer karri i dippen? Den kan kanskje være litt rødere.
Vi koser oss allerede. Dragedipp er nesten et annet ord for vennskap.
Sebastian, ta steinen. Steinen.
Så nå er vi to dragedippvenner.
Jeg ble også veldig glad for dragebrosjen.
Det gleder meg. Så du vet det, livet under havet er veldig inspirerende.
Det kommer til å bli en fest. Det er allerede en fest.
Det er bare så mye å glede seg til.
Ja, du vil vel også være med? Alle må få prøve å røre i dippen.
- Kom igjen, Sebastian. - Den ble for sterk.
Jeg har den.
- Hva holder han på med? - Glykose, er du her?
- Sebastian, trykk på en knapp. - Hva om jeg trykker på noe galt?
- Bare ta det store håndtaket. - Ja!
Dere er nødt til å forte dere litt. Pæra er på vei ut. Nå!
- Fort deg. - Venner, venner? Nei, bli her!
- Ta tak i pølsene! - Jammen, hva om de ryker?
De pølsene er vår siste sjanse!
- Sebastian. Nå! - Ok.
Det er fantastiske pølser!
Nei, nei, nei. Slutt, da. Dette er helt feil. Kom tilbake.
Vi skal jo bo her.
Nei, dere får ikke dra.
Hvor skal dere hen? Vi er jo venner.
Er vi ikke? Bestevenner.
Tenk om vi måtte ha vært der nede for alltid.
Nettopp, vi får heller se å komme oss vekk.
Mitcho, kom med steinen.
- Det virker. - Det er direkte fra Den mystiske øy.
- Det ser mystisk ut. - Av sted til Den mystiske øya.
Ih!
- Jeg trodde aldri vi fikk det til. - Dette må feires.
- Pølsene. - Nå skal vi ha pølsefest.
Hva?
Åh. God morgen, god morgen.
Åh, jeg er i elendig form.
Oi!
Sebastian?
Sebastian!
- Hvor er jeg? - Kom. Det er noe jeg må vise deg.
Det er som om natten seiler på havet midt på dagen.
- Det er Det nattsvarte havet. - Vi blir borte, og kommer aldri ut.
Jo, det gjør vi. Vi har jo det barylliske kompass, og det viser vei.
- Det kan ikke vise vei gjennom det. - Jo, det tror jeg det kan.
Hva skjer?
Det hadde nesten vært koselig hvis ikke det var så ukoselig.
Hva var det?
Jeg vil ikke dette mer.
Kom igjen, da!
Sebastian?
- Det var en overraskelse. - Oldefar?
Kan jeg få prøve en tur?
Ja, det kan du godt.
Nå skal jeg vise deg noe, gutten min.
- Det nattsvarte havet er ikke svart. - Alt er ikke sånn som det ser ut.
- Men hvordan er det da? - Jo, det finner man jo ut av.
Det er det saftigste skipet jeg noen gang har sett.
- Ja, men det er jo en pære, da. - Ja.
Du er den modigste elefanten jeg kjenner.
Nei, jeg er faktisk redd for nesten alt, jeg.
Du er på vei ut av mørket, Sebastian. Bare se selv.
Det fins alltid en annen måte å gjøre ting på, Sebastian.
Hvis du leter, så finner du en vei.
Men hvilken vei da? Oldefar!
Er vi ikke fremme snart?
Er det den?
Er det virkelig den?
Den mystiske øya. Mitcho! Glykose!
- Det er noe dere må se. - Hvor?
- Der! Se! - Oi, der er den.
- Vi fant den. - Ja, hurra for denne pæra.
- Nå kommer vi, JB. - Tror dere JB er der?
Jeg håper det.
Nei, nei, nei!
Nei!
Ble det plutselig natt? Au! Albuen min.
JB! Er du her?
- Hallo? Er det noen her? - JB, hvor er du?
- Hallo? - Så fint det er her.
Hei, kom og se. Jeg har funnet et merkelig hull.
- Ja, det skal jeg love at du har. - Kommer dere?
Ja, klart vi gjør.
Veldig merkelig.
- Å, dette er spennende. JB! - Tror du vi finner ham?
JB?
Mitcho?
Oi.
- Alle sammen ser ut som pæra vår. - Ja, har du sett.
- JB, vi har kommet for å redde deg. - Hvor tror dere han gjemmer seg?
- JB, er du hjemme? - JB?
- Nå er vi her! - Hallo?
- Det er vi som har kommet. - Hallo?
- JB? - Hvor er du?
- Sebastian! - JB? Hæ? JB?
Her.
Her borte.
- Hvor er du? - Hallo?
- Det, det... Hei! - Sebastian!
Mitcho! Glykose! Det er fantastisk.
- Der var du, JB. - JB.
- Jeg trodde aldri det skulle skje. - Vi fant brevet, JB. Jeg fisket det.
Kvist trodde bare det var noe vi hadde funnet på selv.
Det er så godt å se dere igjen. Jeg trodde jeg var strandet for alltid.
- Men hvordan havnet du egentlig her? - Husker dere da vi spilte yatzy?
Jeg hadde glemt et møte med Kvist. Jeg fortet meg ned til Kvist.
Jeg løp så fort jeg klarte langs brygga, men skled og slo hodet mitt.
Alt ble helt svart, og det neste jeg husker er -
- at jeg drev rundt ute på havet i en liten jolle.
Plutselig ble jeg slukt av en hval. Jeg skvulpet rundt på tunga, -
- mens jeg kikket ut gjennom pustehullet.
Hvalen svømte under farlige ting. Jeg skrev om det i flaskeposten.
Da det ble lyst igjen, spyttet hvalen meg ut ved bukta på Den mystiske øya.
- Tenk at du har seilt i en hval. - Jammen vi har seilt i et pæreskip.
Har dere seilt i pæra? Det var da en fantastisk idé.
Jeg gleder meg så til å komme hjem. Men hvor er dere fortøyd pæra?
Nei, pæra vår kan vi ikke seile hjem i. Den er helt smadret.
- Ja, den er helt kaputt. - Åh, hvordan kommer vi oss hjem da?
Man kan jo alltid finne en løsning. Vi bygger bare et nytt pæreskip.
Så hva sier du? For saftig. Ja.
Uff da, altfor saftig.
Um, det er noe som lukter godt her.
Nei, det går ikke likevel når vi snur den.
Den trenger jeg ikke se på engang. Den er ubrukelig.
Fort dere. Kom! Jeg har funnet den!
- Er det den der? - Den blir bedre enn den forrige.
- Kan du bygge den om til et skip? - Ja, tror da det.
Hvis jeg hadde hatt atombilen min her, hadde jeg klart det.
Uten den så kommer det nok til å ta litt lenger tid.
- Kan jeg forestille meg, da. - Hvor mye lenger, snakker vi om?
Skal vi nå se. 12 minutter, 9 uker, 11 måneder.
Ja, og to år. Det er det.
Vi har ikke to år. Vi har til i morgen. Det er lørdag i morgen.
Uten atombiler kan pæreskipsbygging fort ta opp til...tre...
Sebastian. Vi er strandet. Det tar den tiden det tar.
Du skjønner det ikke! Hvis ikke du kommer hjem til Solby i morgen, -
- så er det Kvist som blir borger- mester, og da er det slutt for Solby.
- Det ordner seg nok. - Han bygde et kjempestort rådhus.
Det kaster en skygge som er så svart at...
...at Solby ikke er en solby lenger.
Jammen du... Det visste jeg ikke noe om.
- Vi må... Vi må løse dette. - Men det kan vi ikke.
Sebastian!
- Sebastian! Hvor skal du hen? - Jeg skal fikse den pæra selv.
Ja, jeg skal fikse den. For vi må hjem. Vi må hjem nå med én gang!
Sebastian.
Nei.
Vi kommer oss aldri hjem.
Din barylliske idiot.
- Der er han. - Sebastian?
Glykose tror kanskje han har en annen idé. Sebastian, kom hit, da.
- Sebastian! Sebastian, gikk det bra? - Hvordan skal vi få ham opp?
Mitcho?
Hold den her. Sebastian, nå kommer jeg!
- Åh nei. Lianen? - Den var dårlig.
- Går det bra? - Ja.
- Hva slags sted er dette? - Det er den farligste øya i verden.
Oi, det er et kjempestort maskineri. Jeg tror ikke det er så farlig.
Det er bra vi har denne brannslukkeren. Hva skjer nå?
Sebastian, hold deg fast!
Åh, brannslukkeren!
Sebastian, du må ikke slippe.
- Vi må ut herfra. - Se, Sebastian. Der borte.
Der borte.
- Hopp, Sebastian! - Ok.
- Hva var det? - Det er Mitcho og Sebastian.
Pass på at dere ikke faller ned!
- Å, det var langt ned. - Ja.
- JB, Glykose, kom opp og se. - Hold godt fast! Kom igjen, Glykose.
- Hva er alt dette her for noe? - Jeg tror ikke du skal ta på noe.
Nei, jeg syns vi skal vente til JB og Glykose kommer.
- Kom igjen. Det kan ikke skje noe. - Ikke skje noe?
Det skjer jo noe hele tiden, og det er jo det jeg ikke liker.
- Jeg tror jammen øya kan kjøre. - Åh, ja.
Klart for avgang.
Nå kjører vi JB hjem.
Mitcho. Kanskje jeg skal prøve.
- Så utrolig at vi kjører. Ikke sant? - Jo.
- Er det mulig? Er øya et skip? - Den er mekanisk.
- Vil du seile oss hjem til Solby? - Ja.
Kurs mot Solby!
- Den skal dit. Strammer inn her. - Det er jo Solby.
- Dette er så kjedelig. - Vink til deres nye borgermester.
- Se, jeg vinker til dere. - Pappa, hvorfor er han så fæl?
- Rekyl, husker du å vinke? - Din lille ballongklovn.
Vi ses på borgermesterfesten.
Det er rekesmørbrød og gratis klistremerker.
Kvist er jo... Nei, det er jo helt forferdelig.
- Kan vi kjøre fortere, Sebastian? - Ja, ja.
Mitcho, kom igjen!
En gang til!
Den mystiske øya. Så det var derfor den var så vanskelig å finne.
- Hei, oldefar. - Fin lue. Fin lue, gutten min.
Takk. Nå må vi bare tilbake til Solby i full fart.
Ai ai, herr kaptein.
Utrolig.
Han der er oldebarnet mitt.
- Stans! - Åh nei.
Truddemann, hvorfor dro du fra meg? Jeg trodde vi var venner.
Jeg har ikke tid akkurat nå. Vi må få JB hjem til Solby.
- Vet du hva? Jeg tilgir deg. - Har du dipp med?
- Du er kanskje ikke en chipsperson? - Må ikke du tilbake og styre dragen?
Min kjære venn, ikke bekymre deg.
Jeg kan leve av chips i årevis.
Og en og to og tre. Er dere klare?
- Men hallo. Du ser jo ikke på, jo. - Jo da, det hoppet ditt er så fint.
- Ser du nå da? - Ja da. Full konsentrasjon.
Hæ? Den mystiske øya?
- Hørte du det? - Det var sikkert ikke noe.
- Har du sett på makan? - Det er de grusomme pirater.
Er det dere som har tv med på båten? Det er jo helt genialt.
Hvem i svarte er det?
Når kanonen fyres av, så overtar jeg borgermesterposten fra JB.
Ære være hans minne.
- Blir han lille pingla borgermester? - Hvis vi ikke forter oss så.
- Sulten? Tørst? Eller snacks? - Vær stille, vi prøver å følge med.
Så blir jeg offisielt Solbys nye borgermester!
- Er du klar til å skyte? - Ja. Det hører med til jobben.
- Skal han skyte? - Har alle smakt dragesjokoladen?
- Er det mulig? Det er så godt! - Da skal dere smake drageosten hans.
- Kan jeg få en ekstra bit sjokolade? - Ja, en i hver hånd.
- Det er nammenam. - Hva er nammenam?
- Hvis du dypper dem i saften. - Ah, det var nammenam.
- Se, Sebastian. Der er rådhuset. - Åh ja.
- Solby. - Vi er hjemme!
Nei! Hva skjer nå?
Åh, nei, nei, nei! Kom igjen! Kom igjen!
Maestro, spill opp til skudd!
- Det gamle skrotet bryter sammen. - Vi kommer nok litt for seint.
- Det er bra vi kan se det i tv-en. - Ja, for svarte.
Vi må få fortalt Kvist at JB er på vei før han fyrer av kanonen.
Sebastian, det er ikke noe vi kan gjøre. Kvist blir borgermester.
Du skal tilbake til Solby! Nei, vi er jo så nærme.
Det er vel ingen grunn til å være så negativ, min gode mann?
- Hvor i svarte kom den fra? - Brannslukkeren?
Det fins alltid en annen måte å gjøre tingene på, Sebastian.
Hvis du leter, så finner du en vei.
Vi sender jo bare en flaskepost. Ja selvfølgelig, en flaskepost.
Bare gi meg den der. Hva skal jeg skrive? JB...
- Kan jeg får skrive en hilsen? - Nei.
- Men har du adressen da? - Den er til Solby. Kom, Mitcho.
Ok.
Pass på mekanikken, kjære venner.
- Hvor er det vi skal? - Bare bli med.
- Vi skal sende den gjennom lufta. - Hva?
Ja, det er den eneste sjanse vår til å gi beskjed om at JB er i live.
Om ett skudd starter festen, og jeg blir Solbys nye borgermester.
- Kom igjen, Mitcho! Løp! - Du kan ikke gjøre det.
- Vi har snart ikke mer tid igjen. - Den holder på å bryte sammen.
- Ta tak i beina mine. Nå! - Sebastian! Sebastian!
Jeg blir en stor borgermester!
I stilling. Gjør klar til kamp.
Hva er det for noe?
En flaskepost?
- JB ? - Lever ?
- JB lever ? Hvem har skrevet det? - Det er det samme.
Sebastian, jeg har deg!
- Du må ikke slippe! - Nei!
- Flaskeposter har ingen verdi. - Det har en verdi at JB er i live.
Rekyl, fyr av kanonen nå!
- Jeg er ikke i humør til å fyre av. - Ja vel, da gjør jeg det selv.
Nå må han roe seg ned med den kanonen.
Hvor er de hen? Sebastian, Mitcho, hvor er dere?
Jeg kunne ha blitt borgermester for lengst!
Se på deres nye borgermester!
Mitcho!
- Jeg har deg. - Tv-en min.
- For svarte, dette er spennende. - Ja, så henger vi her da.
- Jeg tror snart øya eksploderer. - Venner, dere må ikke uroe dere.
- Alle mann til dragen. - Mitcho og Sebastian er jo der nede.
- Se solen... Der er den jo. - Hvor kom den pæra fra?
Mitt nye rådhus!
- Vi så dere på tv! - Slipp militæret frem!
- Inni tv-en. Jeg kjenner dem igjen. - Ja, det gjør jeg også.
Jammen jeg fyrte jo av kanonen!
- Det er jo JB. - Han lever.
Du reddet meg, Mitcho. Selv om du hater vann.
Ja, for du kan jo ikke svømme.
Nei.
Det var lurt med det brevet, Sebastian.
- Åh, JB. - Er det dem?
- Sebastian! Mitcho! Der er dere jo. - Der er de jo. Mine små venner.
Alle var glade for at JB kom hjem, og vi lagde en kjempestor fest.
Og Solby fikk faktisk et nytt rådhus, -
- selv om det nok ikke var akkurat sånn som Kvist hadde håpet på.
Så la oss da smake på pæra.
- Skål, min venn. - Skål. Hvor er chipsen, egentlig?
Selv om JB var litt lei av alt det kaoset Kvist hadde laget, -
- fikk han likevel beholde jobben som viseborgermester.
Hei på deg, kanonmann.
- Oi, er det dipp? - Ja, det er det. Den er hjemmelaget.
Og hvis Mitcho en dag får et nytt eventyr på kroken, -
- så tror jeg nok at jeg blir med.
Det er ikke så farlig når man er sammen med sine aller beste venner.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2018